Med hvert åndedrag...
...frigør du dig fra fortidens bånd.
For du er ikke din fortid.
Du er dit nu.
Og du er her. I nuet.
Verden omkring dig forsvinder. Du er et univers for dig selv.
Kun i samklang med dig selv.
Godt, Sabrina.
Rigtig godt, Nadia.
Rick? Skal du se på Alisons numse eller lukke øjnene?
Der er ingen andre.
Der er ingen foran dig. Ingen bag dig.
Ingen til venstre og ingen til højre.
Fremragende, Noomi.
Namaste, guru Dutta.
Hvor længe?
Eric?
- Vil du gentage spørgsmålet? - Hvor længe har du været syg?
- Det begyndte sidste måned. - Da du var i Sankt Petersburg?
Lad være at spille overrasket. Jeg har ledt overalt på Jorden.
Sankt Petersburg, Eric. Du ved, at jeg hader russerne.
- Jeg vidste ikke, at du ville lede. - Bare flygt videre.
Tillykke, Pam. Du har overlistet mig.
Men kun, fordi jeg ikke har det godt.
Tara har mødt den sande død. Jeg mærkede det i går aftes.
Hun var mit afkom, Eric. Skal du ikke sige noget?
- Har du spillet "Bid i græsset"? - Ja.
Jeg kan godt lide det spil.
Hvad er der galt med dig? Du er fandme Eric Northman!
- Du giver ikke op, du kæmper! - Kampen er forbi, Pam.
Det kan ikke kun handle om Sylvie.
Godric. Nora.
Og ja. Også Sylvie.
Hvad? Hvad kigger du på?
- Dig. - Hvorfor?
Fordi jeg ikke kunne lade være, om jeg så ville.
Okay. Det forstyrrer ikke mig.
RHONEDALEN, FRANKRIG 1986
- Smag på den. - Jeg kan ikke. Det ved du.
- Savner du vinen? - Nej.
Du er alt, hvad jeg har brug for, Sylvie.
Hvad med min far?
Han kan gå ad helvede til.
Og hvis han opdager os, hypnotiserer jeg ham.
- Eller slår ham ihjel? - Som du vil.
- Bravo, mr Northman! - Hvem fanden er du?
Kansler Gainsborough sagde, at du var høj. Dog er jeg imponeret.
- Du er fra Vampyrmyndigheden. - Hvem er hun? Hvad vil hun?
Er der sted, hvor vi kan tale sammen?
Du har ikke meldt dig hos sherifen eller betalt din lokalskat.
- Jeg kan ikke lide dig. - Det er ikke fair, Miss de Beaufort.
Under andre omstændigheder kunne vi have været venner.
- Sandt. Hvad er din skostørrelse? - Kunne have været venner.
Omstændighederne er, som de er.
I har været slemme, og nu er det tid til at makke ret.
Enten gemmer vi os, eller også kommer vi ud.
Men vi gemmer os ikke-
- når vi bider, knepper og suger blod af vingrosserens datter!
Jamen, det føles altså bedre i måneskin.
Så få dig et værelse med vindue, og lad månen skinne ind.
Jeg går ud fra, at I har hørt om Yakonomo?
- Det japanske medicinalfirma? - Ja.
Myndigheden og firmaet samarbejder om at udvikle og lancere...
...en syntetisk bloderstatningsdrik. - Lækkert.
Jeg har smagt den, og du har ret. Den er ingen Sylvie, men virker.
Med TruBlood bliver vores integration en realitet.
Og så levede alle kedeligt og selvmorderisk til deres dages ende.
Stop med at spille smart! Yakonomo gider ikke din sarkasme.
Det handler om store penge, og de accepterer ikke et nej.
Og det gør Myndigheden heller ikke.
Det er min opgave at sørge for, at I forstår det.
Jeg forstår.
- Eric. - Mr Northman.
- Skrid ad helvede til. - Jamen, fint.
Jeg skal sørge for, at alle involverede får dit svar.
Det har været en fornøjelse, Sylvie.
- Skat? - Du skal ikke være bekymret.
Du bad lige Myndigheden at skride ad helvede til! Vi må rejse i nat.
Jeg kan godt lide Frankrig. Vi rejser ikke.
Vorherre bevares! Så tag hende dog med, men af sted med os.
- Sylvie vil studere færdigt. - Hvad for noget?
- Hun læser kunsthistorie. - Jeg er også fan af fransk skede.
Men kom ned på jorden. Hun er bare et menneske.
- Hvor længe har vi været sammen? - I 81 år.
- Har jeg nogensinde forsømt dig? - Nej.
Du er mit afkom.
Du adlyder ikke miss Flanagan eller Myndigheden. Du adlyder mig.
Sook! Jeg er ved at dø af sult. Hvad vil du spise til middag?
Der er steaks i fryseren. Hvor lang tid tager det at tø dem op?
Sook!
Pis.
For helvede, Sookie.
Jeg ved, at hun var her. Jeg kan lugte hende!
- Varulve er verdens bedste sporere. - Jeg har dækket vores spor.
Okay, godt.
Er det for sent at få dig til at ændre mening?
Hvorfor kan du ikke mærke mig mere? Jeg troede, blodsbåndet varede evigt.
I lageret, da jeg forsynede vampyrerne med blod-
- der blev jeg helt tømt, Sookie. Jessica og James reddede mit liv.
Men det er ikke længere mit blod, som rinder i dine årer.
Mener du, at du er begyndt på en frisk?
At du ikke mere er den vampyr, der gjorde forfærdelige ting mod mig?
Nej, jeg må for evigt leve med mindet om, hvad jeg gjorde.
Jeg bliver aldrig af med skylden.
Godt.
Hvis jeg skal kunne hjælpe dig, må du drikke mit blod.
Jeg har en kæreste.
- Tror du, at Rocky er okay? - Ja, det tror jeg.
Tror du, at min mor er okay?
Det håber jeg virkeligt.
Tror du, at vi klarer os?
Vil du høre en hemmelighed?
Du og jeg. Vi har snavet en gang.
Nej, det ville jeg kunne huske.
En vampyr hypnotiserede dig, men det gjorde vi.
- Har vi virkelig snavet? - Ja.
Det er den bedste nyhed, jeg har hørt længe.
Adylin!
- Farmand er på vej! - Kom I sammen?
- Du siger ikke, at vi var lige ved... - Nej, bare rolig.
- Hvem gjorde det ved jer? - De tog alle våben og ammunition!
- Hvem gjorde? - Alle i byen. Endda Rocky.
- Få ham ikke i fedtefadet. - Sønnike, der er vi alle.
Hvem er de ude efter?
Alt og alle, der ikke er som dem.
Det enkleste, mest hverdagsagtige man kan tænke sig.
De havde bare sat sig for at spise frostpizza til middag.
Tænk, hvis det var det sidste, man gjorde.
Livet må betyde noget. Det kan ikke være et halvspist stykke pizza.
De har taget min forlovede og mit ufødte barn.
Mit liv er netop begyndt at betyde noget.
Du skal nok møde dit barn, men du skal tro på det.
De havde Jesus overalt.
På væggen i hvert eneste soveværelse. De troede!
Men hvad nyttede det?
Havde det været bedre for dem ikke at tro?
Jeg ved det ikke. Måske havde de set, at døden var nær.
Hør, sådan siger jeg ikke til menigheden, men vi er alene.
Døden er satans sort og forblændende-
- uanset, om man kan forudse den eller ej.
Men et liv i konstant forventning om døden er ikke værd at leve.
Undskyld, men hun flipper ud igen. Jeg gav hende mere blod.
Tara, hvor tog du hen? Fortæl mor, hvor du er!
- Du er ikke Tara! - Hun var kommet til skade!
Undskyld, men jeg må bede jer om at gå nu.
Rolig nu. Se på mig.
- Lyt til mig. - Tara!
Lettie Mae, bliv hos mig.
- Nå, det var akavet. - Ja, det var.
Præsten har vist hænderne fulde.
Matt. Du er enormt snaksalig af en vampyr at være.
Jeg prøver bare at få samtalen i gang.
Jamen, er det ikke bare skideperfekt?
- Hvad laver I her? - Vi tager vores by tilbage.
- Gør I det? - Ja, det gør vi.
- Har du fortalt dem det? - Ja, det kan du bande på!
Der har altid været noget skummelt ved dig. Nu ved jeg hvad.
- Du er betjent, og jeg er borgmester. - Oversat: Du er sort, han er hvid.
Rocky, hør engang. Det her hjælper ikke din mor.
- Jo da. Vi har våben. - Vi har våben. Du har en bøssevampyr.
- Hvem kalder I? - Fanden tage dig, Vince!
Nej, borgmester Merlotte. Fanden tage dig.
Du narrede indbyggerne til at tro, at de stemte på et menneske.
Sandheden er, at de stemte på Djævlen selv.
Giv ham, borgmester Gibson.
Folket har talt. Nu er jeg borgmester.
Nu skal du hjem. Eller endnu bedre: Forlad Bon Temps for altid.
Jeg beklager, men jeg har hjemme her.
Dræb den!
Jeg har tænkt.
Hvis vi overlever det her...
...vil du så overveje at få et barn med mig?
Tager du pis på mig?
Jeg ved, at du ikke kan. Men vi kan adoptere.
Jeg føler bare, med alt det, der sker-
- at en mand ikke er noget uden en familie.
Hvad?
Bare en by fuld af døde mennesker og du bliver som en pige!
Jeg? En pige?
Når mænd marcherede gennem en nedbrændt by i min tid-
- og de så forkullede rester af kvinder og børn...
...tror du så, at de tøvede?
Det gjorde de ikke. De hverken tænkte eller følte.
Fordi dengang var mænd krigere!
Beklager at skulle fortælle dig det, men jeg er en moderne mand.
Jeg både tænker og føler, men jeg er fandme også en ond kriger.
Før i tiden, ja. Da de kastede dig ind i min celle, var du nedbrudt.
Men jeg så straks, at du var en mand af den gamle skole.
En, der havde æresfølelse og en jernhård pik.
Det var ham, jeg faldt for. Det moderne skider jeg på.
Jason!
Jason og jeg skændes, så skrid!
- Vi har et problem. Kan vi komme ind? - Ja, kom ind.
Ikke så meget som et skridt til, forstået? Det er mit hus.
Vince og hans rødder har stjålet stationens våben.
- Hvordan kom de forbi Kenya? - Hun er en af dem.
- Vil du eller skal jeg fortælle? - Fortælle hvad?
- Adylin tror, at de jagter Sookie. - Vi lader ingen skade hende, Jason!
- Kan jeg efterlade Adylin her? - Ja, selvfølgelig.
Gå ikke ud, og lad ingen komme ind. Wade, i det mindste må du adlyde.
Skal vi holde våbenhvile, indtil vi har fundet Sookie?
- Jeg vidste ikke, der var et problem. - Dit naive pis gør, at jeg hader dig.
- Godt, alle sammen. Så kører vi. - Ja, for helvede.
- Hej. - Hej.
- Hvad så, hr Solnedgang? - Har du mere pot?
Niks, ikke mere pot. Du røg det hele i går.
Men jeg kan åbne apoteket, hvis du vil være med.
Bare jeg kunne, men vampyrer kan ikke synke piller.
Udødelighed er overvurderet.
Må jeg spørge om en ting?
Jeg ved, hvad jeg selv flygter fra. Men hvad bekymrer dig?
- Jessicas lort, tror jeg. - Tænker du på noget bestemt der?
Der er en lang version af den snak, men den orker jeg ikke nu.
Den korte er, at vi bor og sover sammen.
Af og til knalder vi, men hun lægger ikke mærke til mig.
- Måske er det hende, som ikke er der. - Måske.
Men det er den lange version.
Husker du, hvad din sidste pille var?
- Tuinal. - Tuinal?
Det har jeg aldrig prøvet. Hvordan var det?
Det forvandler kroppen til et hav.
Og bevidstheden surfer på bølgerne.
Jeg laver mig en Tuinal.
- Man kan ikke lave den. - Selvfølgelig kan du det.
Dagens medicin er som dengang, men nu er den dekonstrueret.
Bestanddelene er skilt ad og kan kaldes hvad som helst.
Jeg behøver bare at tage hvad som helst og blande det sammen.
Og før du ved af det, kan du surfe på bølgen igen.
- Som sagt, jeg kan ikke synke piller. - Jeg tager mig af at synke.
Om 20 minutter er det blandet i mit blod. Så skal du på stranden.
- Hvor mange har vi tilbage? - Fire.
- Regnes den gravide som to? - Så bliver det fem.
- Hvor mange dage rækker det til? - Højst to, takket være dig.
- Vi må derud igen. - Nej, jeg har ikke energien til det.
- Vi har intet valg! - De har livvagtsvampyrer nu.
Vi tager sølvkæder og træpæle med. Det bliver fint.
Jeg skal have mad én gang i timen. Hvad hvis vi ikke finder nogen?
- Vi tager en af dem med os. - Ligesom en snack?
Skytsengle, venner, familie, forfædre, portenes vogtere!
- Med dette ritual hidkalder vi jer. - Hvad fa'en?
Hvem af jer tror, at hun er Harry Potter?
- Jeg spurgte: Hvem? - Det var mig. Jeg begyndte.
Er du frisk på at gå på jagt med os, Harry?
- Alcide havde ret. - I hvad?
Din plan. Den er usikker.
Jeg er lutter øren, hvis du kommer på noget bedre.
Planen er faktisk halvvejs din. Du gav mig idéen.
- Ingenlunde. - Jo da.
Da vi tog på Fangtasia første gang, kaldte du mig "vampyrmadding".
- Det glemmer en pige ikke. - Jeg mente det ikke bogstaveligt.
Det ved jeg, men man bestemmer ikke, hvordan ens ord bliver tolket.
I aften gør jeg bare, hvad jeg er født til.
Lad os bare håbe, at skurkene bider på.
Hvis planen virker, skal jeg tage Alcide med, når vi leder efter dig?
Ja, for helvede. Tag alle med, der vil hjælpe.
Vi er mange, der skal reddes.
Det håber jeg i det mindste.
Det sidste, jeg vil have, er, at nogen dør for min skyld.
- Elsker du ham? - Det rager ikke dig, William Compton.
Hvis vi skal være venner, bør vi kunne tale om sådan noget.
- Han vil have børn. - Vil du det samme?
Da vi var sammen, var børn noget, der...
Jeg elsker ham, Bill. Det gør jeg virkelig.
Men der er noget dybt inde i mig...
Jeg har aldrig sagt det her før. Ikke engang til mig selv.
Jeg er bange for, at jeg ikke elsker ham, som han elsker mig.
Jeg ved, at jeg burde.
For Alcide er hæderlig og flot og står med begge ben på jorden.
Han er god, forstår du?
Men når vi siger, at vi elsker hinanden...
...kan jeg høre det både i hans stemme og tanker.
Han mener det mere, end jeg gør.
Derfor har jeg det råddent. Jeg ved ikke, hvor længe jeg holder det ud.
Kærlighed er ikke altid lige, Sookie. Måske vokser din kærlighed.
Måske.
Eller også kunne han elske mig lidt mindre.
Det er Sookie. Læg en besked.
Sook! Det er mig igen.
Vi tog hjem til dig. Døren var åben, men ingen var hjemme.
Jeg ved at blive bekymret, så ring, når du hører det her.
- Vi har problemer. - Er det ikke Sams bil?
Jeg må løbe. Ring!
Pas på!
Godaften, sherif. Og vicesherif.
Hvor er borgmesteren?
Han fløj væk. Hvad kan jeg gøre for jer?
Hvis ikke I befrier sherifens datter eller giver vores våben tilbage-
- kan I ikke gøre andet end at flytte jer...
...eller lade os lave skydeøvelser på jer.
- Hvad vi I helst? - Din datter kastede lyn efter mig.
Jeg ved det, og jeg er stolt af hende! Lader I os passere?
- Hvad siger du, Vince? - Stå fast.
Så er det nok! Stackhouse og rødtoppen er mine.
- Jeg voksede op hjemme hos dig! - Hold kæft, begge to!
Du fik Hoyt til at forlade mig. Du fordrev ham fra sin mor.
Vi slog op. Sådan noget sker.
Ævl! Du rev hans hjerte itu, som betød han intet.
Du bliver bare dræbt derude, Rocky!
- Skal jeg fange ham? - Levende!
- Hvorfor heler du ikke? - Jeg ved det ikke.
- Du er reddet, lille lort. - Du er fjenden!
Nå da, er du sikker på det?
Af sted med dig!
Mad...
Bliv her. Du siger ikke en lyd!
Troy, du og Mara tager disse to med tilbage.
- Nej, jeg beder dig! - Hold kæft, dame. Sådan er livet.
- Kan du mærke bassen? - Javel, sir!
Bassen er den sande narko. Den forvandler scenen til et hav.
- Og trommerne er angstdæmpere. - Præcis.
Lyt nu! Vandet bliver helt kruset.
- Her kommer hornene. - Javel jo, hornene er ecstasy.
Og ekstasen bliver vildere.
Den laver bølger.
Fanden tage fortiden.
Især, fordi du ikke ved, om du har en fremtid.
Alt, der ligger bag os, er helt værdiløst.
Nuet er alt, der tæller.
Tuinal, kælling, Tuinal...
Alcide, hvad laver du ude?
Sookie er væk. Sporet forsvandt ved Bills hus.
- Skyd så, din tøs. - Jeg er sgu ingen tøs! Den låser.
Pis også.
- Hvor fanden er de? - Du ser næsten ud til at glæde dig.
De fornærmer mig da en smule, når de ikke hopper på lokkemaden.
- Jeg troede, at jeg duftede specielt? - Ja, det gør du.
- Har du været på Six Flags? - Desværre. Er det ikke lukket ned?
Jo, for fem-seks år siden.
Men bedstefar mig og Jason med derhen, da jeg fyldte ni.
De havde sådan en styrtdyksforlystelse.
Man blev sat i et bur og skubbet over kanten højt oppe i luften.
Da du var ni? Jeg er udødelig, men det ville skræmme livet af mig.
Faldet var ikke det værste.
Det var ventetiden.
Jeg vidste, at de ville slippe mig, men ikke hvornår.
Præcis sådan føles det her.
Du skulle prøve at gå i krig.
Er det her krig, Bill?
Ja.
Ja, det er det nok.
Jeg vil ikke gøre det her.
Det er til din far, så han kan mindes os, mens han er væk.
- Er du bange? - Ja, far.
- For kameraet? - Nej.
- For hvad så? - Behøver du at tage af sted?
- Lille skat, vi har talt om det. - Kommer du hjem igen?
- Ja, selvfølgelig. - Hvorfor skal du have et fotografi?
Så jeg kan kigge på dig, din mor og din bror-
- når jeg længes efter jer.
- Det bliver ikke det samme. - Nej, men det er bedre end ingenting.
- Næste! - Jeg har en idé.
- Må jeg spørge, hvad De hedder? - Julian Fortenberry, sir.
Mr Fortenberry, vil De fotografere mig og min datter først?
- Og så tager vi et af hele familien. - Mine plader er meget dyre.
Jeg betaler gerne, hvad det koster. Jeg beder Dem.
- Det skader nok ikke. Følg med. - Tak, sir.
Vær venlig at sætte Dem på stolen der.
Nu skal vi sidde meget stille.
- Dette billede beholder du. - Tre, to, en, frys.
Skønt. Og nu mor og spædbarn.
- Hvor skal jeg sidde? - På stolen derovre, mrs?
- Compton. - De har en smuk familie, mr Compton.
Tak, sir.
Stå helt stille. Tre, to, en, stille.
- Sookie! - Jeg er træt af at vente.
Kom så! Jeg smager af solskin og blomster og er fandme lige her.
- Sover hun? - Ja, endelig.
- Undskyld. - Det er ikke din skyld, Willa.
- Brændte hun sig virkelig med vilje? - Gud gav os jo faktisk reflekser.
Selv vand hopper ud af panden, hvis den er varm.
- Er du sulten? - Jeg kan vente til i morgen.
Nej, søde skat. Ryk til side.
Er du sikker? Du er jo præst.
Jeg er sikker.
Jeg flyttede til denne by efter den værste tid i mit liv.
Min første kone og jeg havde mistet det yngste barn et halvt år forinden.
Og det ødelagde os.
Min kone Tonya...
...hun kom på afveje. Og jeg mistede al min tro.
På Gud, andre mennesker og mit ægteskab.
Og på mig selv.
Naboer og medlemmer af menigheden kom hjem til mig og havde mad med.
Men jeg lod, som om jeg ikke var hjemme.
Jeg havde trukket gardinerne for og beholdt fjernsynet slukket.
Jeg sad og krøb sammen i et hjørne.
Jeg holdt vejret i frygt for, at nogen ville tale til mig.
Jeg lå under gulvbrædderne.
En morgen vågnede jeg, tog tøj på og kørte af sted med bilen.
Jeg vidste ikke hvorhen, før jeg holdt foran en tilskoddet kirke.
Det var kirken ved siden af.
Og på trappen stod denne smukke kvinde.
Hun holdt en flaske Captain Morgan og sagde: "Er du præsten?"
"Jeg er i hvert fald præst," svarede jeg.
Og hun sagde: "Jeg har ventet på dig."
Folk her siger, at jeg reddede Lettie Mae Thornton.
Men hvad ingen synes at forstå...
...er, at hun reddede mig lige så meget, som jeg reddede hende.
Er du færdig?
- Undskyld. - Du skal ikke undskylde.
Okay.
- Du ved, at der ikke er alkohol her? - Ja.
Det er, fordi min kone er et virkelig godt menneske.
Men hun har en sygdom. En, der ikke skelner.
Den er som en rotte, der æder alt. Sprut, tabletter, spil, sex.
Eller vampyrblod.
Du er en sød pige, og jeg har læst alt om dig i bogen.
Jeg er virkelig ked af alt det.
Men for Lettie Mae er du som en flaske Captain Morgan.
Jeg kan ikke lade dig blive boende.
Hun kommer til at manipulere med dig igen.
Jeg forstår.
- Men hvem skal beskytte dig? - Gud. Præcis som han altid har gjort.
Held og lykke.
Tak for alt, Willa Burrell. Men jeg trækker min invitation tilbage.
Hejsa.
Lafayette.
Lafayette, kom nu. Vågn op!
- Lafayette, vågn op! - Hvad fanden er der galt med dig?
- Jeg troede, du havde fået for meget. - Aldrig. Jeg er jo prof, sagde jeg.
Du godeste. Er du nervøs for mig?
- Du begynder at kunne lide mig. - Stop det.
- Det er sødt. - Stop.
- Lad mig hele dit sår, så går jeg. - Okay, jeg stopper.
Forsøger du... at lægge an på mig?
- Du... - Undskyld, jeg misforstod dig vist.
Nej, du misforstod ikke. Det er bare...
Jeg er sammen med Jessica.
Okay. Jeg forstår.
- Godnat. - Nat nat, min elsker.
- Eric. - For helvede, Pam!
- Hvad er der nu? - Jeg ville passe på, mr Northman.
I er mere i undertal, end I tror.
- Hvad hedder du, min pige? - Eric, jeg forstår ham ikke.
Alt bliver fint. De truer os bare.
Hvis de ville dræbe os, havde de allerede gjort det.
- Fortæl ham, hvad du hedder. - Sylvie. Jeg hedder Sylvie.
Sylvie. Så utroligt smuk.
Tag hende. Mr Northman!
- Hvem har sendt jer? - Yakonomo Corporation.
Sig til dem, at jeg forstår. Budskabet er klart.
Jeg lover at være mere diskret i fremtiden.
Du må træffe et valg, mr Northman.
En af dem skal dø.
Vælg selv.
- Nej. - Gør det.
Stop!
Hvad vil du have? Penge? Jeg har penge.
Jeg betaler dobbelt så meget som dem. Tredobbelt!
Du er en rig mand, men du er ingen virksomhed.
- Vælg. - Jeg er så ked af det.
Mig.
- Dræb mig. - Myndigheden vil have dig i live.
Pam.
Pam bliver i live.
Lad os tage af sted.
Solen står snart op.
- Lod du dig smitte med vilje? - Med vilje? Nej.
Men var jeg lige så nonchalant som altid? Absolut.
Giv ikke op. Med den rette kost kan vampyrer leve længere end før.
Og man er ved at udvikle medicin. Den kan snart være klar.
Jeg beder dig. Jeg passer dig så længe.
Hvorfor?
- Fortryder du dit valg den nat? - Jeg tog det eneste, jeg kunne.
Så tving mig ikke til at se på, som du gjorde med Godric og Nora.
- Du er fri til at gå. - Du må ikke gøre det mod mig.
Fanden tage dig.
I over tusind år har verden været min østers.
Og det kan den blive ved at være. Jeg gør hvad som helst.
Jeg har mister appetitten på østers, Pam.
Du bør gå nu.
- Sarah Newlin. - Hvad er der med hende?
Vidste du, at Jason Stackhouse lod hende leve?
- Det er ikke sandt! - Jo, og hun er derude.
- Hvor? - Hun er gået under jorden.
Så lad os finde hende.
Hold vejret sammen med mig, Noomi.
Vi trækker vejret sammen. Vi kommer samtidigt.
Namaste!
- Noomi, Noomi, Noomi! - Sanbir, Sanbir, Sanbir.
Jeg har viet mit liv til at lede fortabte sjæle på rette vej igen.
Jeg anede ikke, at der ville dukke en elev op-
- som så helt og aldeles kunne frigøre mig.
Du gør også mig hel og fri, guru.
Da jeg kom her for fem måneder siden-
- var jeg en uvidende, kristen kvinde...
...som hed Noomi.
Jeg troede, at livet bare var en prøve til at komme i Himmerige.
Jeg vidste ikke, at livet på jord kunne være Himmerige.
Der er ingen himmel, Noomi. Kun nuet findes.
Og vær nu så sød at hente en god flaske rødvin-
- mens jeg laver os et skummende ayurvedisk bad.
Ja, guru.
Hvem er du? Hvad vil du?
Kender du hende? Hun hedder Sarah Newlin.
Vi har anledning til at tro, at hun befinder sig her.
Jeg kan ikke lyve. Ja, jeg kender hende.
Hvor er hun?
Det vil jeg ikke fortælle dig.
Hvor er du uhjælpsom.
Gør det.
Sookie. Menneske!
- Holly! - Hejsa.
Åh Gud!
- Hvor har du været? - Jeg ved det ikke.
- Sookie! - Bill!
Vi har pigen. Dræb ham!
Skrid ad helvede til!
- Var det dem alle? - Det tror jeg.
Hvad fanden tænkte du på, Sookie? Svar mig ikke!
Har du slugt blodet? Fik du det i øjenene? Bare ryst på hovedet.
Satans! Hjælp mig med at vaske hende i floden.
Og hvad fanden havde du tænkt? Er det sådan, du beskytter hende?
Det var hendes idé. Jeg ved jo, at hun ikke lader sig stoppe.
Bare tal om Sookie, som om jeg ikke kendte hende, og jeg slår dig ihjel!
Alcide!
Andy! Bag træet!
Alcide. Alcide!
Nej, nej, nej!
Trækker han vejret? Jeg kan ikke...
- En af os kan gøre ham til vampyr. - Nej.
- Er du sikker, Sook? - Det har jeg prøvet før.
Ambulance.
Du trykkede af, Lou.
Jeg sagde jo, at livet ikke blev det samme igen.
Nina Sauerland www.btistudios.com